Ecclestone főműve - a Concorde sztori 3.rész
A háború folytatódik, csaták a színfalak mögött
Az egyezmény aláírását követő évben, 1982-ben a FISA egy záradékot szeretett volna beiktatni a Formula-1 szabályzatába, mégpedig az úgynevezett szuper licenc intézményét. Ennek lényege az volt, hogy versenyengedélyt csak a csapatok leszerződött pilótái kaphattak volna.
Abban az időben még sokkal szabadabb volt a pilóták számára a csapatválasztás, és akár évközben is válthattak istállót, így a pilóták érdekvédelmi szövetsége, a GPDA (Grand Prix Drivers Association) Niki Lauda és Didier Pironi vezetésével bojkottot hirdetett az 1982-es szezonnyitó Dél Afrikai Nagydíj előtt.
A FOCA végül a pilóták kérését felkarolva elérte a FISA-nál a záradék visszavonását.
Érdekes vonatkozása az ügynek, hogy a GPDA-ra ekkor még nem volt kötelező érvényű a Concorde egyezmény, így az alakulatok akár a saját versenyzőikkel is szembekerülhettek.
A háború az 1982-es San Marinói Nagydíjon teljesedett ki, amikor a Williams pilótáit (Keke Rosberget és Nelson Piquet-t) büntetéssel sújtottak a Brazil Nagydíjon alkalmazott ballaszt tartályos súlymanipuláció miatt. A csapatok egy része ezzel nem értett egyet, és a döntés miatt bojkottálták a futamot a san marinói versenyt.
A történet lényege az, hogy a sportszabályzat csupán annyit írt elő, hogy az autók súlyába beszámít mérlegeléskor az összes, autóban lévő kenő- és hűtőanyag, azt azonban nem írta elő, hogy ezek az anyagok a versenyen is az autóban kell, hogy legyenek. Így történhetett meg, hogy a Williams autói ezt a kiskaput kihasználva, úgynevezett fékhűtő víztartályokkal voltak felszerelve, amiből a vizet a mérlegelés után a versenyen fokozatosan kiengedték.
Ezek a történetek a teljesség igénye nélkül mutatták be, hogy (a megállapodások, és a szabályok ellenére) a kiskapuk segítségével tovább folytatódtak a csatározások, és finomabb formában ugyan de a mai napig is folynak, bár a folyamatosan változó érdekek és ellenérdekek gyakorta átírják a csaták erővonalait.
Az első Concorde egyezmény tehát megadta a Formula-1 résztvevői számára az együttműködés kereteit, de véglegesen nem tudta rendezni a különböző szervezetek ellentéteit. Egy azonban biztos: Bernie Ecclestone gyakran több kulacsos politikájának, és kiváló taktikai döntéseinek köszönhetően (gyakran a tárgyalóasztal mindkét oldalán képviselve a saját érdekeit is) a Formula-1 világhódító menetelése felgyorsult, és mai formáját igazán ebben az időben sikerült megalapozni.
Nem mellesleg a porondmester is több százmillióval gyarapodott a száguldó cirkusznak köszönhetően, (2010-ben vagyonát 2,6-4 milliárd fontra becsülték) de érdemei elvitathatatlanok.
A Concorde egyezmény módosításai
A második Concorde egyezmény 1987
Az első nagy horderejű, a Formula-1 pénzügyi rendszerét érintő megállapodás 1987-ig volt érvényben. Az istállók nagyrészt elégedettek voltak a bevételekkel, bár Ecclestone nem igen engedett nekik komolyabb belátást a pénzügyekbe. Amíg a csapatok el voltak foglalva a fejlesztésekkel, és az egymás közötti rivalizálással, Ecclestone csendben folytatta pénzügyi hatalma bővítését. A nemzetközi szövetség hatalommániás elnöke, Jean Marie Balestre kénytelen volt tudomásul venni a fennálló állapotot, és amíg a brit üzletember komoly pénzeket folyósított a FISA pénztárába is, addig nem látta értelmét a további akcióknak Ecclestone ellen.
![](http://formanet.blog.hu/media/image/bernie.jpg)
A háttérben tehát a pénz erejével a porondmester irányított, és közben fokozatosan növelte az árakat, kihasználva a száguldó cirkusz egyre nagyobb népszerűségét. Egyre több helyszínt sikerült bevonnia a világszériába, ami újabb bevételeket jelentett minden fél számára, így pénzügyi vonatkozásban a résztvevők elégedettek lehettek munkájával.
1987-ben Ecclestone lett az FIA PR és marketing elnökhelyettese, ezzel a nemzetközi szövetségben is pozícionálja magát, így tovább erősíti legitimitását, és újabb lehetőségekhez jut a terjeszkedés felgyorsításában. Már csak az üzletre koncentrál, ezért megválik leszálló ágban lévő csapatától, a Brabhamtól.
Azért is volt fontos az új poszt FIA-nál mert csapat nélkül nem lehet támadások nélkül a konstruktőrök szövetségének elnöke.
Ennek az időszaknak eredménye a Hungaroring megépítése, és az első, 1986-ban megrendezett Magyar Nagydíj is. A legendák arról szólnak, hogy több budapesti helyszín után esett Mogyoródra a választás, és a pálya vonalát maga a FOCA és FOPA vezetője rajzolta meg, és többek között ennek is köszönhető, hogy a magyar futam azóta egyszer sem maradt ki a versenynaptárból, sőt válságos helyzetekben a brit üzletember sietett a rendezők segítségére.
Ilyen helyzetben nem jelentett túl nagy gondot a második, 1987-ben aláírt Concorde egyezmény elfogadtatása, mely kontraktus 1991. végéig volt érvényben.
A harmadik Concorde egyezmény 1992
A harmadik megállapodás lényegében a második szerződés meghosszabbítása volt, hogy rendezettek maradjanak a Formula-1 pénzügyi viszonyai, de ekkor a csapatvezetők egy része már hangot adott azon véleményének, hogy új alapokra kellene helyezni a rendszert. Elsősorban Bernie Ecclestone pénzügi manipulációit nem nézték jó szemmel, miután kiderült, hogy a brit üzletember ebben az időben csak fizetésként, már évi 45 millió fontot tett zsebre, ami akkor egy közepes csapat évi költségvetésének felelt meg. A megállapodást ugyan végül mindenki alá írta, de elkezdődött a szervezkedés, hogy az új szerződés (ami eredetileg 1996 végéig lett volna érvényben) már más kondíciókkal kerüljön elfogadása. Ecclestone-nak is lépnie kellett, ha nem akarta, hogy kikerüljön a kezéből az irányítás. A tárgyalások már az aláírást követő évben, 1993-ban elkezdődtek, de az álláspontok igen távol voltak egymástól.
A negyedik Concorde egyezmény 1997
1995-ben már az FIA volt az autósport nemzetközi irányító testülete. A szervezet ekkor úgy határozott, hogy a FOCA-tól visszavonja a sport kereskedelmi jogai fölötti rendelkezés, és átadja egy erre a célra alapított külső cégnek, a Formula One Administrationnak.
Az addigi „alvállalkozó cég", a FOPA ezzel megszűnt, helyette Ecclestone új cége a FOA intézte a versenyek pénzügyi adminisztrációját. Alvállalkozóként megjelent egy újabb cég is, a SLEC, ami szintén a brit üzletember tulajdonában volt. Ennek a cégnek a részvényei jelentős részét rövid időn belül eladta a porondmester, ami dollár százmilliókat hozott a számára, és még napjainkban is komoly hullámokat kavar, mert az egyik szakmai befektető (erről mág később lesz szó) tönkre ment, így a részvények továbbadása során felmerültek bizonyos gyanús körülmények, és vesztegetések, a szálak pedig részben Ecclestone-ig is elérnek.
A megállapodás 14 évre szólt, és nem mellesleg a cég alapító tulajdonosa az egykori FOCA vezető, Bernie Ecclestone volt. A megállapodás értelmében a SLEC – a bevételektől függetlenül - éves átalányt fizet a sporthatóságnak.
Ezzel a döntéssel az FIA megteremtette annak lehetőségét, hogy a Formula-1 pénzforgalma és bevételei teljes egészében Bernie Ecclestone számára legyen csak látható, ami sok csapat komoly tiltakozását váltotta ki. A Tyrrell, a Williams és a McLaren azonnal jelezte, hogy nem lesz hajlandó aláírni az új megállapodást. Ken Tyrrell csapatfőnök felháborodottan kérte számon (azt a ma már akár bűncselekménynek számító eljárást), hogy hogyan lehetséges az, hogy a FOCA és az FIA tisztségviselője a saját cége számára szervezi ki az F1 bevételeinek teljes ellenőrzését és irányítását. Tyrrell azon is felháborodott, hogy a szerződés számtalan titkos záradékot tartalmazott, ami még átláthatatlanabbá teszi az istállók számára a pénzforgalmat.
Ron Dennis erre utalva egyszer úgy fogalmazott: „Bernie ellopta tőlünk az F1-et.”
A megállapodást a többi csapat azonban támogatta, ezzel megszületett a negyedik Concorde egyezmény.
Ecclestone ebben az évben egy másik cégén keresztül (Formula One Holding) tőzsdére szerette volna vinni az F1-et, ám a Times értesült a dologról, és miután a hír nyilvánosságra került, a csapatok heves tiltakozása meghiúsította az üzletember terveit.
Szöveg: Formanet, Varga Viktória